ТЕОРЕТИКО-МЕТОДИЧНІ ОСНОВИ УПРАВЛІННЯ ІНВЕСТИЦІЙНИМ ПОРТФЕЛЕМ БАНКУ В УМОВАХ РОСІЙСЬКО- УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ ТА ПІСЛЯ КАРАНТИННОЇ ВІРУСНОЇ ПАНДЕМІЇ COVID-19 - Череп, А.В.; Коцеруба, А.В.; Канабекова, М.А. (Фінансові стратегії інноваційного розвитку економіки, 2023)
Доповнено та розширено види інвестицій, які використовуються при формуванні інвестиційного портфеля Досліджено та розширено принципи формування та використання принципів управління інвестиційним портфелем комерційного банку та мети стратегічного управління ним. Обґрунтовано, що в процесі формування інвестиційного портфеля в комерційних банках підвищується їх інвестиційна привабливість, що призводить також до зростання фінансової стійкості та дають змогу збільшити їх активи. Зазначено, що ефективність і дохідність використання інвестиційного портфеля залежить від якості виконання таких функцій управління ним, а саме: стабілізація прибутків банку незалежно від фаз ділового циклу; зниження кредитного ризику за портфелем банківських кредитів; диверсифікації таких кредитів з урахуванням географічного охоплення клієнтів; підтримка рівня ліквідності; використання портфеля в якості застави; страхування банківської діяльності від втрат у результаті зміни валютних курсів, процентних ставок; забезпечення гнучкості банківського портфеля активів; підвищення фінансових показників банківського балансу завдяки якості цінних паперів. Визначено головну мету формування та використання інвестиційного портфеля комерційного банку, якою виступає забезпечення реалізації її інвестиційної стратегії шляхом відбору найбільш ефективних і безпечних інвестиційних проектів і фінансових інструментів. Встановлено, що інвестиційний портфель повинен формуватися з урахуванням поточної їх дохідності; темпів проросту вартості капіталу; ризику зміни їх вартості в часі; фінансових інструментів управління таким портфелем. Доведено, що ефективність формування та використання інвестиційного портфеля залежить від вибору стратегії управління ним; впливу внутрішніх та зовнішніх факторів; інноваційному підходу швидкості реакції управлінського персоналу на такі зміни і умінню постійного корегування процесу стратегічного управління; виходу з кризових ситуацій з найменшими втратами в процесі управління інвестиційним портфелем.