АКТУАЛЬНІ АСПЕКТИ ВДОСКОНАЛЕННЯ ОРГАНІЗАЦІЇ ОБЛІКУ ВИРОБНИЧИХ ЗАПАСІВ ПІДПРИЄМСТВ - Скорнякова, Ю.Б.; Мороз, В.С. (Фінансові стратегії інноваційного розвитку економіки, 2024)
У статті виконано дослідження деяких актуальних аспектів вдосконалення організації обліку виробничих запасів, зокрема питання ідентифікації даної облікової категорії та проблематики облікової оцінки виробничих запасів. Визначені ключові складові ідентифікації облікової категорії «виробничі запаси». Презентоване та обґрунтоване авторське визначення, відповідно до якого виробничими запасами є запаси (тобто матеріальні оборотні активи), які підприємство утримує з метою подальшого разового споживання (що призведе до зміни їх натурально-речової форми) в процесі виробництва продукції (робіт, послуг), утримання обладнання, організації процесів управління та збуту продукції (товарів). Проаналізована проблематика оцінки вибуття виробничих запасів. Виконане порівняння результатів оцінки вибуття виробничих запасів в умовах інфляції із застосуванням трьох основних альтернативних методів оцінки вибуття – методу ФІФО, методу середньозваженої собівартості із перерахунком цін раз на місяць та методу середньозваженої собівартості із перерахунком цін за кожним вибуттям. Встановлено, що застосування методу ФІФО в умовах інфляції дозволяє мінімізувати облікову оцінку вибуття виробничих запасів, що в свою чергу призводить до максимізації облікової оцінки фінансових результатів звітного періоду і вартості залишків запасів на його кінець та відповідно покращує фінансовий стан, підвищує кредитоспроможність та інвестиційну привабливість підприємства за даними фінансової звітності. В площині оподаткування навпаки більш привабливим є застосування методу середньозваженої собівартості із перерахунком цін раз на місяць, адже саме цей метод в умовах інфляції дозволяє абсолютно законним чином тимчасово оптимізувати податкове навантаження в частині податку на прибуток. Метод середньозваженої собівартості із перерахунком цін за кожним вибуттям визнаний компромісним варіантом, консенсус якого досягається за рахунок зменшення розміру ефекту. Досліджене питання організації обліку та розподілу транспортно-заготівельних витрат за методиками середнього відсотка та прямого розподілу. Визначені недоліки метода усереднення транспортно-заготівельних витрат і обґрунтована доцільність прямого розподілу транспортно-заготівельних витрат, що дозволяє підвищити якість облікової інформації щодо руху виробничих запасів та сум витрат, що формуються в наслідок їх споживання.