Час культури і психологічний час особистості: теоретичний огляд зв’язків між концептуалізацією часу в конкретній культурі та індивідуальною часовою перспективою - Сеник, О.М.; Абрамов, В.В. (Журнал сучасної психології, 2017)
У статті здійснено теоретичний аналіз зв’язків між концептуалізацією часу в конкретній культурі та індивідуальною часовою перспективою її носіїв з урахуванням історії розвитку філософської думки, що лежить в основі цієї культури, а також психолінгвістичного аналізу мовних конструктів, що використовуються для позначення концептів часу. Показано, що для західної культури притаманною є лінійна модель часу, що відображає сприйняття теперішнього як статичної або скалярної точки, яка не вказує на жоден напрямок і рухається разом з індивідом вздовж часової осі – з минулого у майбутнє. Така часова модель зумовлює майбутню орієнтованість всієї західної культури, а відтак – орієнтованість на майбутнє її носіїв. Натомість концепція часу у східній культурі зумовлює її орієнтованість на теперішнє, яке у термінах когнітивної лінгвістики відображається у такій часопросторовій метафорі, що відповідає бінаправленому вектору, спрямованому одночасно на минуле і майбутнє, і змістовно відповідає поняттю холістичного теперішнього. Така часова модель зумовлює орієнтацію на теперішнє її носіїв, що втілюється у орієнтації також на сам процес діяльності, який розгортається у теперішньому, а не лише на її результат.