ГРА «НЕХАЙ ПОБ’ЮТЬ ОДИН ОДНОГО»: ПСИХОЛОГІЧНИЙ АНАЛІЗ - Овсяннікова, В. В.; Овсянніков, В. В. (Журнал сучасної психології, 2020)
У статті розглядається гра Еріка Берна «Нехай поб’ють один одного» на прикладі сценаріїв, вилучених із творів відомих письменників. Ерік Берн слушно стверджує, що гра «Нехай поб’ють один одного» є основою більшої частини світової літератури, як хорошої, так і поганої. Цей напрям досліджень, незважаючи на важливу підказку його фундатора, опинився на узбіччі теорії психології. Cтаття намагається показати переваги цього плідного підходу. Усі приклади Еріка Берна стосуються традиційного трикутника, спілкування в якому спрямовується з боку жінки-маніпулятора. У розумінні Еріка Берна кожен крок гри, як вербальний, так і невербальний, незмінно породжується жінкою. Ця особливість уявляється логічною підставою для того, щоб тлумачити психологію рухів когнітивного сценарію як «суттєво жіночу», але жінка у цьому сценарії не тільки започатковує гру – вона насолоджується бійкою, яку провокує. Теоретично гра «Нехай поб’ють один одного» не виключає можливості виконання ролі Маніпулятора чоловіком. Однак у прикладах Берна відповідальність за лялькарство несе лише жінка. З цієї причини було б точніше застосувати іншу формулу до цього когнітивного сценарію: «Cherchez la femme». Сценарій гри «Cherchez la femme» розгортається у його французькому сенсі, який є набагато більш сексистським, ніж його буквальний переклад «Шукайте жінку» (= та сама проблема, що і завжди). У французькому розумінні жінка уявляється причетною до кожної проблеми. Услід за Л.С. Виготським, К. Леонгардом, П. Вацлавіком та іншими стаття ілюструє гру «Шукайте жінку» когнітивними сценаріями, вилученими з таких творів, як «Зелені роки» А.Дж. Кроніна, «Бель-Амі» Гі де Мопассана, «Поєдинок» О.І. Купріна, «Перше кохання» І.С. Тургенєва, «Вершина пагорба» І. Шоу, «Мартін Іден» і «Біле Ікло» Джека Лондона. Цілком зрозуміло, що варіанти гри, описані у книзі «Ігри, у які грають люди», не в змозі охопити усі можливі сценарії. Курт Воннегут вважав, що «напрямки розповіді» (комбінації кроків) не будуть вичерпані ще 10 000 років.