ПРОГРАМНО-СТРУКТУРНИЙ ПІДХІД ФУНКЦІОНАЛЬНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ СТІЙКОСТІ СПЕЦІАЛЬНОЇ ПРАЦЕЗДАТНОСТІ У ВЕСЛУВАННІ АКАДЕМІЧНОМУ - Злобенець, О. В. (Фізичне виховання та спорт, 2025)
У статті представлено теоретико-методологічне обґрунтування програмного забезпечення стійкості спеціальної працездатності веслувальників академічного стилю. Зазначено, що ключовим чинником успішної змагальної діяльності є не просто розвиток окремих фізичних якостей, а забезпечення інтегрованого функціонального стану, здатного до стабільного підтримання потужності на різних етапах дистанції. Мета дослідження – обґрунтувати та розробити філософсько-методологічні засади програмного забезпечення стійкості спеціальної працездатності кваліфікованих спортсменів в академічному веслуванні на основі інтеграції сучасних підходів до функціонального забезпечення змагальної діяльності. Об’єкт дослідження – процес спеціальної фізичної підготовки спортсменів в академічному веслуванні. Предмет дослідження – філософські та методичні засади програмного забезпечення функціональної структури спеціальної працездатності веслувальників з урахуванням параметрів змагальної дистанції s механізмів компенсації втоми. Методи дослідження: теоретичний аналіз, аналіз спеціальної наукової літератури, системний підхід, порівняльний аналіз, емпіричне узагальнення. Результати дослідження. Змагальна дистанція 2000 м розглядається як структурно-фазований процес, що містить стартове пришвидшення, середній стаціонарний етап, фазу втоми та фінішне прискорення, кожен з яких має власні фізіологічні, ергометричні та енергетичні характеристики. У роботі систематизовано погляди сучасних дослідників на феномен «стійкого стану працездатності» як інтегрального показника функціональної готовності спортсмена. Проаналізовано механізми компенсації втоми, перехідні процеси між фазами дистанції, а також роль реактивних властивостей кардіореспіраторної системи в забезпеченні ефективності змагальної роботи. Обґрунтовано необхідність індивідуалізації тренувальних навантажень з урахуванням реакції провідних функціональних систем. Визначено два ключові напрями програмного вдосконалення підготовки: забезпечення цільової функціональної спрямованості навантажень та адаптація до фазної динаміки змагальної діяльності. Визначено методологічні орієнтири щодо впровадження програмного циклу «контроль – моделювання – програмування» як інтегративної моделі організації спеціальної підготовки. Запропоновані положення можуть бути покладені в основу розробки адаптивних тренувальних програм для спортсменів високої кваліфікації.